NOC GENERÁLŮ
Kryjte se!
Támhle je jich víc!
Otočte to, vezmeme to jinudy.
Co je to v tomhle domě za neobvyklý zápach, inspektore?
Zápach války, majore Graue.
- Dobré ráno, inspektore. - Majore.
Omlouvám se, že jsem vám zavolal v takovou nekřesťanskou hodinu.
Obávám se, že to není moc hezké.
Řekl bych, že je to práce amatérského řezníka.
Proč jste mi volal? Ta mrtvá žena je Polka, ne?
Tohle není případ pro německé úřady.
- Jmenovala se Kupiecka. Maria Kupiecka. - Kupiecka?
Ach ano, byla to prostitutka a naše dobrá přítelkyně.
Byla to také německá agentka.
Zabita polskými vlastenci?
Za předpokladu, že polský vlastenec byl také sexuální zvrhlík.
Vlastenectví, jak je známo, má svou krutou stránku.
Sto ran nožem přesahuje normální vlasteneckou horlivost.
- Sto? - To je jenom můj odhad, pane.
Bylo by nemožné to spočítat.
Jak můžete vidět, vražedný útok se zaměřil na ženské pohlavní orgány,
zdá se, že použil velký zavírací nůž...
Děkuji doktore, není třeba být tak sugestivní.
- Našli jste něco? - Ne, ještě ne.
- Kdo ohlásil vraždu? - Hlas v telefonu.
Muž. Zaslechl křik asi v 11: 10.
- Uvedl totožnost? - Ne.
Kdo žije v tomto domě?
Jeden z vás...
Jeden z vás slyšel křik a zatelefonoval na policii.
Jeden z vás ví něco o tom, jak ta žena zemřela.
Pokud nám ta osoba neřekne všechno, co ví,
budeme předpokládat, že její smrt byla politická.
Že byla zabita členem polského podsvětí,
a vy jste všichni spolupachatelé.
V takovém případě bude mou smutnou povinností
vzít spoustu z vás na Gestapo.
Ten muž, který volal na policii,
má jednu minutu na to, aby se přihlásil.
Slyšel jsem křik.
Hrozný křik.
A pak, no... schoval jsem se na záchodě.
Pak později, možná o deset minut později,
jsem zavolal na policii. To je vše.
Neřekl jste policii své jméno.
To znamená, že tu bylo něco, co jste nechtěl, aby věděli.
- Co by to něco mohlo být? - No, je tu...
Ve dveřích na záchod je díra.
A vy jste se přirozeně tou dírou podíval a viděl jste...?
Viděl jsem muže, jak jde dolů po schodech.
- Popište ho, prosím. - No... byla tma.
- Popište ho, prosím. - Neviděl jsem ho celého.
Jenom spodní část, kalhoty.
Proč vás tak děsí to, co jste viděl?
Protože to byla uniforma, pane.
- Jako vaše. - Jako moje?
Německý důstojník? Ten muž je lhář.
Německý důstojník může spáchat vraždu jako kdokoliv jiný.
To je všechno, čeho jste si všiml?
Ty kalhoty byly jako moje?
- Přesně jako moje? - Ne.
Ne tak docela, pane. Ne.
Měly...
- Seshora dolů měly červený pruh. - Lže.
Jste si vědom toho, že červený pruh nosí jenom němečtí generálové?
Ano, pane. Proto jsem se bál.
Chápu.
- To není možné. - Nic není nemožné.
Německý generál. No, dobře.
Nemyslím, že je třeba brát toto svědectví příliš vážně.
- Koneckonců, na schodech byla tma. - Pane, přísahám...
Přísahám, že říkám pravdu.
A já vám věřím, dokud se neprokáže opak.
Proč by říkal takovou nebezpečnou lež? Chci kompletní vyšetřování.
Ale co se stane, pokud tu vraždu skutečně spáchal generál?
Co se stane? No, spravedlnost je slepá, můj drahý inspektore.
Spravedlnost nemůže vidět červený pruh nebo zlatý prýmek,
ale spravedlnost může někdy slyšet křik zavražděné ženy.
Je-li za to zodpovědný generál, budeme ho muset pověsit.
Nebojte se, Liesowski, odpovědnost je na mně.
Dobrou noc.
No, inspektore Morande, nemůžete mě vinit,
že jsem si nevzpomněl na případ, ke kterému došlo téměř před jednou generací.
Ale jak se říká, je to prodloužená ruka zákona.
Bylo to... bylo to před 23 lety.
Můj bože, kolik času už uběhlo.
Když jsem odešel od policie, hned po válce,
podařilo se mi nechat si některé svoje složky.
Kolegovi vždy rád pomůžu. Tady to je, inspektore.
"Kupiecka, Maria. Vražda. Nevyřešena."
Podezřelý byl...
Ach, ano. Ano, už si vzpomínám.
Byl viděn německý generál, který údajně opustil její pokoj.
A ze všech generálů ve Varšavě jenom tři neměli na tu noc alibi.
Tady to je Lichnovský palác.
Patřil polským králům.
Později se z něj stalo muzeum.
Jak můžete vidět, i dnes je to pořád muzeum.
Během války zde bylo umístěno německé velitelství ve Varšavě.
Jak jsem řekl, myslím, že jsme byli důkladní, jak jsme vyloučili podezřelé.
Museli jsme to provést taktně, samozřejmě.
Koneckonců to byli generálové a byla válka. A Polsko bylo okupované.
Připraveni k inspekci, pane.
Jeden z nich byl generál von Seidlitz-Gabler,
velitel 7. armádního sboru.
Byl ze staré školy.
Žil si v paláci jako král se svojí ženou a dcerou.
V noc vraždy nebyl doma.
Jeho náčelník štábu generálmajor Klaus Kahlenberge
také na tu noc neměl alibi.
Ze všech generálů byl přinejmenším nepříjemný.
Zajímavý muž. Žádná žena, žádné děti.
- Generále Gablere, vzkaz. - Ano?
Vzkaz od generála Tanze, pane.
Děkuji, slečno Neumaierová.
Zdá se, že jsme neuspěli v udržení pořádku v městě.
- Četl jste to? - Ano.
- A kvůli naší notoricky známe nekompetentnosti... - Nekompetentnosti?
Neuvědomují si, že tady je jenom stanoviště posádky,
že jsem sem vzal jenom ztracené existence.
No, to řekl generál Tanz. "Nekompetentnost."
Nemluvě o podřízených, kteří se vyhýbají odpovědnosti.
A kvůli našemu selhání Vůdce nařídil generálu Tanzovi vyřešit problém Varšava.
- Jak? - Pečlivě. Ve třech fázích.
Použitím co nejdrastičtějších prostředků, myslím.
Drastických?
Monstrózních.
Generálporučík Tanz velel divizi Nibelungů.
Byl to nejmladší generál Wehrmachtu.
Hrdina z Leningradu, Hitlerův oblíbenec, pozoruhodný důstojník.
My Poláci jsme ho nenáviděli.
Dorazil do Varšavy toho dne, kdy ta žena byla zabita.
Také byl v tu noc nezvěstný.
- První silniční zátaras postavte tam. - Ano, pane.
Minulou noc přišlo střílení z ulice o dva bloky dál.
Celou čtvrť je třeba uzavřít.
Vezmeme si seznam z rybářské knihy.
Nejdříve si označíme oblast, potom začneme prohledávat odlehlé ulice.
To by mělo uvést tu rybu od pohybu.
Samozřejmě se budou snažit utéct opačným směrem,
ale dáme tam zátaras a odřízneme je.
V době, kdy uzavřeme síť,
budeme je mít přesně tam, kde je chceme.
Za zdmi gheta.
Promiňte, generále, co civilní obyvatelstvo?
Podle posledních odhadů má tato část města 80 000 obyvatel.
Těžko tu můžeme mluvit o normálním civilním obyvatelstvu.
Získané zkušenosti z této operace považuji za naprosto nezbytné. Jeďte 20.
Teď k těm plamenometům, pane,
pro jistotu jsem o ně požádal třikrát, podle toho, kolik bude potřeba.
Čeho se bojíte, děti?
Myslím, že mají hlad.
- Co máme k jídlu? - Nějaké sendviče, pane.
- Přineste mi je. - Ano, pane.
Ano, máte naprostou pravdu. Vypadají hladově.
Ubozí malí ďáblíci.
- Váš oběd, pane. - Otevřete to. - Ano, pane.
Špína.
Vaše ruce.
Podívejte na ty nehty.
Dokonce ani polským dětem by se nemělo dávat takové svinstvo.
Udělejte si poznámku.
Ve všech dobách budou děti dostávat jídlo a sladkosti.
Nezaškodí získat si jejich důvěru.
Pokud jde o něj, pořádně se mi ulevilo. Odjezd domů zrušen.
Špinavý prase. Minulý týden mi nabízel nemytou skleničku.
Teď vypadá, jako by vlastníma rukama exhumoval vlastní babičku.
Od lidí kolem sebe vyžaduji absolutní čistotu.
- Vyjádřil jsem se jasně? - Ano, pane.
Co se týká našich bezprostředních požadavků, vidím, že jsou splněny.
Uzavřeme tu čtvrť a ty obyvatele přesijeme přes síto.
Všech 80 000?
Generále Tanzi, promiňte, ale jen ze zvědavosti,
co myslíte, že je vlastně účelem tohohle cvičení?
- Četl jste memorandum. - Ach, ano. Ano, četl...
A co se v memorandu říká?
Tato fáze je určena pro zastrašení obyvatelstva,
prohledají se domy, najdou se a zatknou odpůrci.
To je účelem cvičení.
Skvělý plán. Jako můj vlastní, když jsem sem přišel poprvé.
ale nikdy mi nejvyšší autority neposvětily jeho provedení.
Ale pochopil jsem, že v případě, kdy v první fázi bude kladen odpor,
pak byste mohl přejít na fázi dvě, dokonce i tři,
což by znamenalo, zničení celého města?
Pochopil jste to správně.
No, není to trochu přemrštěné?
Přemrštěné?
Uvědomíte si to, až budeme 30 mil od Moskvy.
Pohybujeme se vpřed po 5 000 mil dlouhé frontě.
Je zapotřebí každého vojáka, pokud máme dobýt Rusko.
Přesto tady ve Varšavě pořád hnijí tři divize,
protože několik tisíc zločinných Poláků a Židů se skrývá v chudinských čtvrtích.
Je to příliš dovolit tento stav věcí.
- Kdo je to? - Máte celý seznam požadavků.
- Eleanore, pojď dál. Pojď dál, drahá. - Doufám, že neruším.
- Moje žena dorazila dnes brzy ráno z Berlína. - Jak bylo v Berlíně?
Byla jsem dychtivá slyšet ty dobré zprávy, které u dobrého vojáka vždy následují.
Když jsem slyšela, že jste byl s mým manželem, přijela jsem rovnou sem.
Chtěla jsem vám jenom říct, jakou inspirací jste byl pro všechny doma.
- Jsem polichocen, madam. - Ale ne, já vám nelichotím.
Uznávám vás, jak si zasloužíte.
Jestli nemáte moc práce, potřebovala bych pomoci s organizací dnešního večírku.
- Na vaši počest, generále Tanzi. - Budu se těšit, madam.
Mimochodem, naše dcera Ulrike je tady ve Varšavě.
- Také bude na tom večírku. - Ano?
No, pamatujete si na ni, ne?
V Berlíně na zahradní párty u generála Jodla.
Ano, pamatuju si na ni. Blahopřeji, madam.
Promiňte. Myslím, že to bylo jasné.
Ale víte jaké jsou matky.
Řekl bych, že se nemůžou dočkat, až budou tchýněmi.
Bez pochyb je to skvělý důstojník.
- Každá matka by byla pyšná, kdyby viděla svou dceru... - Vdanou za válečný pomník?
Promiňte, madam.
Budu pokračovat ve studiu plánu generála Tanze.
Se sklíčeným srdcem.
Toho muže nenávidím.
Co to znamená "se sklíčeným srdcem"?
Ta černá kniha.
Co jsi říkala, drahá?
Neodvažuji se nic říct, když máš tu svou knihu.
Jeden si musí chránit pověst.
Ještě jeden zmatek tady ve Varšavě a nebudeš mít co chránit.
10:42.
- Kolikátého je? - Třináctého.
Naštěstí mám ještě nějaký vliv na Nejvyšším velitelství.
To opravdu máš, za což jsem ti vděčný.
- Je hezké, že jsi konečně tady. - Chci s tebou mluvit o Ulrike.
A já s tebou chci mluvit o tom dnešním večírku.
Myslím, že bys měl vědět, že dneska ráno ke mně byla Ulrike hrubá.
Vzhledem k tomu, kam ji posíláš mě to nepřekvapuje.
Promiňte generále, ale je tu major Grau od Zpravodajců.
- Rád by se s vámi viděl. - Co chce?
Říkal, že je to osobní. Je vytrvalý.
Řekněte mu, že někdy jindy.
Ano, pane.
Mimochodem, co sis udělal minulou noc s uniformou?
Udělal? S uniformou?
Ano, na saku jsi měl skvrnu. Červenou skvrnu.
Ale protože jsi se zřejmě nepořezal při holení, mohla by to být jenom rtěnka.
Neodpovídala by tomu svůdnému odstínu, který nosí slečna Neumaierová?
Nebuď směšná.
Stejně byl důkaz zničen. Všechno jsem poslala na vyčištění.
Nejsi rád, že jsem tady, abych se o tebe postarala?
Samozřejmě, že jsem, drahá Eleanore.
Dobře se k sobě hodíme, ne?
- Chtěl bych, abyste nezapomněl klepat. - Promiňte, pane.
Major Grau od Zpravodajců zvonil v přízemí, pane. Chtěl by vás vidět.
- Kvůli čemu? - To neřekl, pane.
- Řekněte mu, že mám práci. - To už jsem mu řekl, pane.
- Dovolil jsem si. - Dobře.
- No?
Zřejmě se zajímal o vozový park.
Chtěl vidět záznam z minulé noci, jestli někdo použil auto.
Řekl jsem důstojníkovi ve službě, že žádné informace se neuvolní, dokud to neschválíme.
Dobře. Ano, to je moc dobře.
Děkuji, seržante.
Ano?
Pane, můj bratranec Hartmann.
- Váš bratranec Hartmann? - Ano, pane.
Máte jeho záznam, pane. Na stole, pane.
Ach, ano.
Právě ho pustili z nemocnice. Byl zraněn u Voroněže.
Dočasně slouží ve Varšavě.
Doufal jsem, že by u nás mohl sloužit natrvalo.
A mimořádnou náhodou čeká ve vaší kanceláři, až ho přijmu.
Ano, pane.
- Pošlete ho dál. - Děkuji, pane.
Dále.
Hartmann, Kurt, svobodník. Hlásím se podle rozkazu, pane.
Pohov.
No, máte skvělý záznam, desátníku. Vidím to z novinových výstřižků,
Otto si zřejmě vede album.
Vidím, že jste "převtělením Siegfrieda,
německého hrdiny zlatého věku."
Cítíte se jako Siegfried?
No, nejsem si vůbec jistý, jak se Siegfried cítil.
No, to je rozumné řešení. Vidím, že vám dali Železný kříž.
Zabil 40 Rusů jednou rukou, pane.
Skvělé. Teď k vaší budoucnosti.
Myslím, že jako vysokoškolák byste se chtěl stát důstojníkem.
Proto vás rád pošlu do...
Vy nechcete jít do důstojnické školy?
- Raději bych zůstal desátník, pane. - On to tak generále nemyslí.
- Co tím myslí... - Co tím myslíte?
Nechci se stát důstojníkem, to je všechno, pane.
Jsem otřesen.
Můj svět se hroutí.
Jaký má smysl být generálem, když desátník chce být radši desátníkem?
- Zřejmě je z té nemocnice ještě roztřesený. - Ano, zřejmě.
Váš bratranec navrhl, že byste se k nám připojil tady na velitelství,
ale já myslím, že se nemůžete dočkat, až budete zase bojovat.
- Ne? - Ne, pane.
- Generále, to co myslí je... - Nechte nás, seržante.
Já...
zdá se, že vám nerozumím, desátníku.
Chci přežít, pane. Chci přežít válku.
Přirozeně. To my všichni.
- Ale jsme vojáci, my musíme bojovat. - Ano, pane. A já bojuji.
A nechcete zpátky.
Je tohle "převtělení Siegfrieda"?
Je mi to líto, pane, ale mám hrůzu ze smrti.
I pro dobrou věc?
Podívám se...
Podle vašich papírů jste v civilním životě byl studentem v Drážďanech?
Hudební konzervatoř. Ano, pane, studoval jsem hru na klavír.
Hudba, klavír, ano, ano.
Ano. Myslím, že mám pro vás úkol.
Ale ten, který vyžaduje velkou odvahu. Jenom muž, který zabil...
Kolik to bylo? Podívám se.
Ano, 40 Rusů jednou rukou, tomu se říká úkol.
Co Chopin, nebyl to Polák? Nenapsal polonézu?
- Umíte ji zahrát? - Ano, madam.
Nevypadáte moc nadšeně.
Byly to vlastenecké kusy, madam, oslavovaly slávu Polska.
No, sláva Polska není přesně to, co tady oslavujeme.
- Ne, madam. Tak jsem myslel, že bychom možná mohli hrát... - Wagnera.
Vzpomínám si, jak mi Vůdce říkal po provedení Parsifala,
- "Není žádná taková věc jako že je hodně Wagnera." - Po Parsifalovy?
Musím říct, že je neobvyklé najít bojovníka,
- který má také znalosti o hudbě. - Děkuji, madam.
Ne, neděkujte mi, dokud vám nepoděkuji já.
A já nepoděkuji, až po tom večírku.
- Nelíbí se mi, že jsem nudný. - Vy mě nikdy nenudíte, Engele.
Ale pořád se divím, co se snažíte dokázat.
- Prostě co si myslíte, že děláte? - Svou práci.
Ale pokud někomu z nich něco řeknete, bude vědět...
- vrah bude vědět, že po něm jdete. - To je účel cvičení.
- Dobrý večer, seržante. - Pane.
Ale pane, proč se staráte o to, kdo zabil tu děvku.
Mrtvé je jí stejně líp.
Už jste někdy slyšel o Eumenides?
- O čem? - Řecká mytologie.
O řadě nepříjemných žen, občas zvaných jako Fúrie.
Věří, že prolitá krev volá po pomstě.
Tak začala spravedlnost.
No, nechceme, aby to skončilo jenom proto, že je válka?
Počkejte na mně tady. Obávám se, že tam nebudu dlouho.
Blázen.
Graue.
- Plukovníku Mannheime. - Co tady proboha děláte?
Musíte být blázen.
Když za mnou generálové nechtějí, musím já za nimi.
No, bůh vám pomáhej, Graue. Já nebudu.
Radši si dejte šampaňské, budete ho potřebovat.
Možná máte pravdu, pane.
Generále Tanzi, podle mého názoru jste v každém ohledu model muže,
až na jedno. Nejste ženatý.
- Můžu se zeptat, proč ne? - Není příležitost. Velmi toho lituji.
Možná byste mohl dovolit příležitosti proklouznout.
Má drahá, generál Tanz je mladý muž, který svůj život tráví jako voják.
Jeho generaci bylo odepřeno potěšení z rodinného krbu.
Žijeme v době, která má na nás velké nároky.
V důsledku toho je málo času na soukromý život.
- Pravda. Šampaňské, generále? - Vodu.
- Vodu? - Sklenici vody pro generála Tanze.
Tady přichází Ulrike.
- Pamatujete si ji z Berlína. - Dobrý večer, generále.
Byla se mnou rok, jako voják.
- Skvělý voják. - Děkuji, otče.
Musím říct, že je pořád těžké zvyknout si na přítomnost mladých dívek v armádě.
Budujeme nový světový řád a ženy by neměly být z toho vyjmuty.
Věděla jsem, že to pochopíte, generále.
Ulrike se rozhodla, že se stane sestrou
ve vojenské nemocnici řádu jeptišek v Bavorsku.
Jsme na naši holčičku pyšní.
Řekněte mi generále, je to pravda, že jste v bitvě u Leningradu
použili zmrzlá těla místo pytlů z pískem pro dělostřelectvo?
Ten příběh je přehnaný.
Omlouvám se.
Někteří vojáci na bojišti leží a hnijí.
Myslela jsem, že nejnápaditější je dát mrtvým práci, dalo by se říct.
U mně nikdo nehnije.
Vaše voda, generále.
Děkuji vám.
Blahopřeji. To s těmi zmrzlými těly se mi moc líbilo.
- Děkuji, generále. - Buďte opatrná.
Ulrike má nejoriginálnější způsob, jak se vyjádřit.
- Netřeba dodávat, že mi bude chybět. - Tak proč jste ji nechal jít?
Pojďte generále, dáme si něco k večeři.
Také se k nám připojíte, Kahlenbergu?
- Odvahu. - Té není dost.
Jak se opovažuješ tak mluvit s generálem Tanzem?
To máš za to, co pro mně děláš, matko.
Cokoliv dělám, dělám pro tvé dobro. Myslím jenom na tebe.
Jenom na mně? Změnila jsi se.
Kdy jsem tě začala tak zajímat?
Dobrý večer.
- Stala jsi se zlou. - Ano, to je válkou, matko.
- No, jeptišky tě brzy polepší. - Co když tam odmítnu jít?
Nařídí ti to. Už jsem to zařídila. Nemáš na výběr.
Jsi hrozná žena, matko.
- Myslím, že si jedna druhou zasloužíme. - Plukovníku Mannheime!
Dobrý večer. Ano, ráda si s vámi zatančím.
V paměti si vedu záznamy o všem.
Budete mít čestné místo ve Varšavské kapitule.
Generál von Seidlitz-Gabler?
- Pane. - Ano, vy jste major, major...?
Grau, Zpravodajci. Pod plukovníkem Mannheimem.
Snažil jsem se vás dnes vidět.
Ve skutečnosti jsem vás chtěl vidět všechny, ale bez valného úspěchu.
- Je mi líto, majore, ale generálové mají někdy plné ruce práce, víte? - Samozřejmě.
Proč jste nás chtěl vidět?
Minulou noc byla zavražděna prostitutka.
Prostitutka? Je to nebezpečné povolání, že?
Až uslyšíte detaily, jsem si jistý, že budete souhlasit, že je to vyjímečný případ.
Vyjímečný? To nemůžete myslet vážně.
Žijeme v době, kdy těla leží na ulicích jako dlažební kostky.
- Co je na tom případu tak vyjímečného? - Dobře, dobře, přejděte k věci, majore.
- Minulou noc byla zavražděna žena. - Ano, v ulici Bulkova, číslo 27, 4 poschodí,
Maria Kupiecka, prostitutka, také jedna z našich agentek.
Byla nanejvýše brutálně ubodána k smrti. Ve skutečnosti rozřezána na kousky.
Okouzlující příběh. Ale co to má společného s námi?
Předběžným šetřením bylo zjištěno, že každý z vás byl...
no, pohřešovaný, minulou noc.
Komu bychom se měli zodpovídat, majore?
Nechápu co já...
Co má náš pobyt společného s vámi nebo tou mrtvou ženou?
Byl viděn vrah, jak opouští pokoj té ženy.
V tom případě musíte vědět, kdo to je.
Ne tak docela. Obličej nebyl vidět, ale uniforma ano.
Byla to uniforma německého důstojníka.
Ve skutečnosti německého generála.
To je vážné obvinění. Doufám, že víte, co děláte.
- Ano pane, svou povinnost. - Tak považujte vaši povinnost za ukončenou, majore.
- Dobrou noc. - Nepoužíváte náhodou parfém?
Příležitostně používám po holení silnou kolínskou.
Dobrou noc, pane.
Samozřejmě vás budu chtít zítra všechny vidět, pokud mohu, v souladu s povinností.
Je docela možné, jsme byli uvedeni v omyl,
ale nechceme nechat nevyřešené konce, že ne?
Do zítřka. Dobrou noc, generálové.
Ohromující chování!
- Kdo ho pozval? - Já ne.
Společensky major Grau nebyl úspěšný.
- Omlouvám se. Měl bych ho dát zatknout. - Proč? Jenom si plnil svoji povinnost.
Ano.
No...
Jsou tu nějací důstojníci, které bych vám rád představil.
Sauerbraten, generále?
Udělejte si pohodlí, inspektore.
Tohle je moje třetí restaurace v Berlíně.
Tak to je pokud počítáte i obchod s klobásami, který jsem měl po válce.
Byli jsme opravdu na kolenou.
Podívejte se. Německo je na vzestupu. Dokázali jsme to.
Pojďte inspektore, posaďte se.
Jedno velké mnichovské, prosím.
Tak, ptal jste se mně na generála Kahlenberga.
Nepředpokládám, že ho někdo znal lépe, než já.
- Hartmann odvádí dobrou práci, ne pane? - Ano. Cože?
Ach ano! Očividně.
Samozřejmě inspektore jak jsem řekl už předtím,
od války jsem Hartmanna neviděl.
Nechtěl jsem ho vidět potom, co udělal.
Ale jednu věc musím říct, měl mimořádný vliv na ženy.
Nevím proč.
No, nebyl to, čemu byste řekli opravdu hezký.
Moc hubený.
Ale ať měl cokoliv, dobře to fungovalo na ženy.
Myslím, že se dali dohromady od první chvíle, co se setkali.
No, tak to za války bylo.
Pamatuji si, že jednou v Paříži potkal v metru tuhle dívku.
Každopádně jste neztrácel čas s vědomím, že možná zítra
vás pošlou na frontu nebo spojenci na vás svrhnou bombu.
Omlouvám se, to se spojenci jsem tak nemyslel.
Koneckonců, kde bychom teď byli bez Američanů?
- Krásné. - Zapomněl jsem, jak je to krásné.
To tam v Rusku nebyly žádné holky?
Holky? Moc jsem se bál.
Jsem zoufalý, když se bojím.
No, je dobře, že já tě neděsím, že jo?
Ano, jenom mě znervózňuje tenhle pokoj.
Znervózňuje? Nemáš žádný smysl pro historii.
Uvědomuješ si, že tuhle postel používal polský král?
Opravdu? Je to jako spát na podlaze. Mrzne tu.
Ale král a královna nikdy nespali. Jenom se milovali.
Nikdy se nenachladili.
Máš rád válku?
Jestli mám rád válku? Bože ne. Ty jo?
Kdyby nebylo války, byla bych vdaná, žila z armádního postu,
konverzovala s pochmurnými mladými důstojníky.
Místo toho se miluješ s mladým pochmurným desátníkem.
S pochmurným ne. Vůbec ne.
Ve skutečnosti zatím s tím nejlepším.
- Specializuješ se na desátníky? - Ne.
Jenom hrdiny, jako jsi ty.
Jenom myslím na všechnu tu statečnost v mém náručí.
To musí být hodně inspirující.
Co se děje?
Víš, nesmíme se mít moc rádi.
Proč? Protože jsem desátník a ty jsi dcera generála?
Ne. To protože...
jde o muže, dívku, válku.
Dva kluci, které jsem znala už v Rusku zemřeli.
To je legrační.
Ve tmě máš pocit, jako by to byli oni.
A tobě se tahle válka líbí?
Ne. Líbí se mi tohle.
- Ne, ne! - Co se děje?
Nic. Myslel jsem, že na mně střílejí.
Třeseš se jako list.
Už jsem v pořádku.
Jaké to je, když se tě lidi snaží zabít?
Hlučný mizerové.
Dobré ráno
Dobré ráno, polský králi.
Jaké to je, když se tě lidi snaží zabít?
- Jaké si myslíš, že to je. - Hrozné. - Ano.
Jsem ráda...
- Jsem ráda, když jsi tady. - To já taky.
Ale předpokládám, že brzy pojedeš zpátky.
Ne, když si můžu pomoc, nepojedu.
Uneseš pravdu?
- Zřejmě ne. - Jsem podvodník. - Nemožné.
Když na nás u Voroněže spustili palbu, utekl jsem.
Tak je to prosté.
Pak, nemám tušení jak, jsem byl postřelen.
Bylo to jako by mi bouchly do hlavy dveře, myslel jsem, že jsem mrtvý.
Další věc, kterou si pamatuji je, že jsem se probudil v nemocnici
a tam byl ten generál a gratuloval mi
k tomu, že jsem zabil 40 Rusů jednou rukou.
Víš, ten den byli všichni zabiti, celá rota.
Kromě mně byli všichni zabiti a předpokládám
že v telegramech to nevypadlo dobře, že byla zničena celá rota,
tak se ze mně rozhodli udělat přeživšího hrdinu.
Z toho, který utekl.
Tak co si teď myslíš o celé té statečnosti?
Je to krásný příběh. Myslím, že je báječný.
- Báječný? - Ano.
Pro jednou si z nich někdo vystřelil.
Pojď se milovat s polskou královnou.
Musím říct, že jsi neočekávaná.
Je štěstí, že jsme se potkali.
Co je to teď za štěstí.
- Víš, až tahle válka skončí... - Nikdy neskončí.
Co se stalo? Viděl jste je?
Generálové Gabler a Kahlenberge jsou na konferenci a nesmějí být rušeni.
- Říkal jsem vám, že vás nebudou chtít vidět. - Kde je generál Tanz?
Proč na to nezapomeneme?
- Ne, že bychom neměli co na práci. - Kde je generál Tanz?
Na starém městě, vede taktické cvičení.
Nevěřím mu.
Samozřejmě v této oblasti musí jednat podle svého uvážení.
- Žádné nemá. Je nemilosrdný. - Teď přeháníte.
Půjde do druhé fáze pouze tehdy, když se ukáže, že fáze jedna selhala.
- Co je to selhání? - No, pokud se to Poláci a Židé pokusí oplatit.
Co představuje odplatu, když skála pohodí hlavou?
Je to dostatečné oprávnění pro zničení města?
Vy věci vždycky přeháníte, Kahlenbergu.
Generál Tanz je zodpovědný důstojník...
Dále.
Promiňte, pane. Plukovník Mannheim přišel za generálem Kahlenbergem, pane.
Promluvíme si o tom později.
A o Tanze si nedělejte starosti. Já se o něj postarám.
Plukovník Mannheim, pane.
- Chtěl jste mě vidět, generále. - Ano, ano.
Ano, chtěl, plukovníku. Chtěl jsem vás vidět kvůli...
Sakra, co to bylo?
Ano.
Ano, už si vzpomínám.
Máte pod sebou důstojníka, majora Graua.
Stát! Stát!
Major Grau jede za generálem Tanzem.
Major Grau?
Vydržte pane.
Dejte mi CP, plukovníka Sandauera, naléhavě.
Silniční zátaras 4 volá CP. Silniční zátaras 4 volá CP.
Slyšíte mě? Přepínám.
Ruce vzhůru.
Na lince je plukovník Sandauer, seržante.
Plukovníku Sandauere, je tu major Grau.
Chce vidět generála. Měl jsem rozkazy...
Cože? Ano, pane. Ano, pane.
Můžete jet, majore.
Stát!
Jeďte.
- No, aspoň máte jednoho přítele. - Vypadá to tak.
Ruce vzhůru!
Pohyb. Pohyb.
- Vezměte je támhle. - Támhle. Támhle.
Ustupte!
Jméno?
Křestní jméno?
- Profese? - Stát!
- Major Grau. - Pokračujte, pane.
Počkejte tu na mně.
Toto je vysílání Wehrmachtu určené polské vládě.
Tohle je vysílání přímo z Varšavy.
Pár metrů od místa, kde jsem, vidím generála Tanze, hrdinu od Leningradu.
Vede v ulicích města manévry.
Celá tato oblast je dočasně evakuována v zájmu veřejného pořádku a bezpečnosti.
Sektor jedna hlásí, že fáze jedna je úspěšná.
Sektor tři nenarazil na žádný odpor.
Děkuji, Sandauere.
Vojáci jsou samozřejmě oddaní svému veliteli.
Je to skvělý umělec války
a samotná jeho přítomnost inspiruje muže k mimořádnému úsilí.
Cvičení se provádí podle plánu z úzkostlivou přesností.
Obyvatelé jsou mimořádně přátelští a spolupracují.
Sektor čtyři hlásí, že fáze jedna probíhá.
Sektor dva, plamenomety připraveny k akci.
- Fáze jedna pokračuje až do dalších rozkazů. - Ano, pane.
Všechny sektory pod vedením generálů, fáze jedna pokračuje do dalších rozkazů.
- V hlavním sektoru jsou připraveny plamenomety. - Tak do toho.
Pochodem v chod.
Generál Tanz?
Vydržte chvíli.
- Stát! - Stůjte!
Dostaňte ho!
Stůjte! Palte!
- Sandauere! - Pane?
- Připravte se na druhou fázi. - Na druhou fázi, pane?
- Připravte se na fázi dvě. - Ano, pane.
Informujte všechny jednotky. Fáze jedna dokončena.
- Připravte se na fázi dvě. - Ano, pane.
CP všem sektorům. Připravte se na fázi dvě.
Fáze dva!
Fáze dva.
Ano, pane. Fáze dva.
Fáze dva.
Palte!
Teď může major pokládat své otázky.
Odešel, pane.
Ten maniak vyhazuje do vzduchu půlku města.
Jedeme.
- Říkal jste, že tam nebyl žádný skutečný odpor? - Ne, byl jsem tam.
Jeden výstřel od odstřelovače a on vyhodí do vzduchu město!
Ale no tak, my nejsme generálové.
To je jejich věc, víte, ne naše.
My jsme tu jenom proto, abychom přemísťovali papíry.
A vaše dorazily.
- Gratuluji. - K čemu?
- Byl jste povýšen na podplukovníka. - Povýšen?
A k tomuto datu přeložen do Paříže.
- Máte štěstí, kolego. - Přeložen, ale proč?
Kdo to přeložení podepsal?
Generál Gabler, samozřejmě.
Co to děláte?
Jdu zjistit, odkud ten příkaz vzešel.
- Na čí doporučení. - Uklidněte se. Už jsem to kontroloval.
Generál Kahlenberge. On doporučil přeložení.
- Opravdu? - Musel jste na něj včera večer zapůsobit.
Vypadá to tak. Děkuji, plukovníku.
- Je to jenom dobře, víte? - To je věc názoru.
Hlavně majore Graue nebuďte příliš horlivý.
Mám horlivou povahu, pane. Nemůžu si pomoct.
Ano, inspektore, byl jsem ve Varšavě s generálem Tanzem.
A odmítám ty laciné novináře,
kteří se snaží z něj udělat nelidského netvora. To nebyl.
Odpusťte mi inspektore. V dnešní době si najímáme spoustu cizinců.
Němcům už nic víc dát nemůžeme, ne skutečnou práci.
Viděl jsem generála Tanze zraněného na bojišti, umíral.
Byl vyjímečný.
Soucitný, mírný.
Víte, že po Leningradu
mu Hitler nařídil, aby se nevystavoval nepřátelské palbě?
Samozřejmě, že kvůli tomu strádal. Byl šťastný jenom v boji.
Ano?
Děkuji. Děkuji.
Učím se také španělsky.
No, brzy bude všechno zautomatizováno.
Kromě manažerů, samozřejmě.
A pak v červenci 1944 jsme byli přeloženi do Paříže.
Spojenci v té době byli v Normandii
a Hitler nám nařídil zastavit je před Paříží.
Málem jsme to dokázali, až na to, že armáda jako obvykle zradila.
Ale nemusíme se bavit o politice. To je špatné pro obchod, že?
Ptal jste se mně na Paříž.
Pro nás to byl ráj, obzvláště po Rusku.
Na to léto si vzpomínám jako by to bylo včera.
Prázdné ulice, horko, ticho. Všechno bylo levné.
Mimochodem, vloni v létě jsem byl v Paříži, bože ty ceny.
Když mi dali účet za hotel, nemohl jsem tomu uvěřit.
Ale v červenci ve 44. byla Paříž pořád naším městem.
Myslím, že je to netaktní, ale Paříž jsme milovali.
V každém případě jsme s generálem Tanzem dorazili 20. července.
Ale generál se na poslední chvíli rozhodl, že přijede o několik dní dříve.
Tak jsem poslal zprávu 7. sboru na velitelství ve Versailles,
abych jim sdělil, že do Paříže dorazíme 17.
Myslím, že víte, proč vám dávám přesná data.
A jak se ukázalo, bylo dobře, že jsme přijeli, kdy jsme přijeli.
Někteří však nebyli vůbec potěšeni, když zjistili, že jsme dorazili brzy.
- Děkuji, to bude všechno. - Heil Hitler. - Heil Hitler.
Budu s generálem Gablerem ve válečné místnosti.
Co můj průkaz? Je to v pořádku?
Uklidněte se, proboha!
Operace Hartmann, fáze jedna začne zítra 18. července v 09:15,
- až se desátník nahlásí na nádraží. - S autem.
S autem řádně zabaveným v autoparku.
Druhá fáze, desátník pak převezme tajnou zásilku z Berlína.
- A potom? - Potom fáze tři.
24 hodinová propustka pro desátníka začne zítra v poledne.
- Máte to? - Tady.
Desátník a dcera generála.
Víte, opravdu si říkáte o malér.
Ale je to váš pohřeb, ne můj!
Druhá britská armáda dosáhla nalevo pokroku,
snažila se odříznout naši tankovou divizi od naší zásobovací cesty.
Během uplynulých 48 hodin se nepříteli
podařilo překročit řeku Ohm tady a tady.
Nicméně jsme je tady byli schopni zastavit
s pomocí 12. tankové divize, která v současné době je v protiútoku.
- Co teď budeme dělat? - Abych byl přesný, co budete dělat vy?
- My. Jste v tom taky. - Generále Gablere.
- Polní maršál se s vámi setká ve 4:00. - Děkuji, majore.
Přiznávám, že je to pro vás nepříjemné.
Je to víc než jenom to. Proč?
Proč jenom generál Tanz dorazil o tři dni dříve než bylo v plánu?
- Máte podezření na něco divného? - Jede přímo do Hitlera.
Není to dost divné?
Tohle chci slyšet.
První americká armáda okupuje město Saint-Claude.
Naši vojáci se stahují na nové pozice na jihu a jihovýchodě.
Generále Gablere, generále Kahlenbergu.
Nikdy jsem neměl příležitost vám poděkovat za povýšení.
Promiňte. Grau, Zpravodajci, Varšava 1942.
Ach ano, ano. Rád vás zase vidím, plukovníku.
Jednou jste měli vizi, že mě převelíte do Paříže.
Děláme co můžeme pro potěšení, plukovníku. Hezký den.
Pochopil jsem, že se brzy připojíme ke generálu Tanzovi.
Docela jako za starých časů.
Promiňte, chtěl jsem vás jenom pozdravit.
Generále.
- Únavný člověk. - Divný, že jo?
Zdá se, že všichni jsou si vědomi, že sem přijde Tanz.
- Nelíbí se mi to. Vůbec se mi to nelíbí. - Samozřejmě, že ne.
Je vždycky nepříjemné, když se kočka vrátí k nalezení myši, se kterou si hrála.
Mohli bysme samozřejmě tu kočku rozptýlit
návrhem, aby si vzal pár dní volna.
Zvlášť po tom všem...
Po tom všem, čím jste si můj drahý generále prošel v posledních měsících v Rusku.
Vím, že to pro vás muselo být peklo.
- Do konce týdne chci 4 000 mužů. - A budete je mít.
Váš plukovník Sandauer pracoval úzce s generálem Kahlenbergem.
Seškrábeme zbytky, ale ty 4 000 mít budete.
Proč si mezitím nevezmete pár dní volno?
Odpočiňte si trochu. Podívejte se na pařížské památky. Jste tu prvně, ne?
Chci jenom vojáky, žádné chátrající starce a děti.
Ano, pane. S generálem Kahlenbergem děláme pokroky.
Nakonec to může být vaše poslední šance vidět Paříž.
Může to být kohokoliv poslední šance. Taková škoda.
- Nutnost. - Ale samozřejmě. Samozřejmě, že je to nutné.
Přísná opatření, to je jediná věc, kterou lidé respektují.
Naznačuji, ať necháte všechno na nás.
- Velitel není... - A na vašem skvělém plukovníkovi Sandauerovi.
Zařídili jsme vám apartmá v... Kahlenbergu?
Ve vašem hotelu. V Excelsioru.
Budete mít auto, řidiče a cokoliv, co si vymyslíte.
- Občas se musí odpočívat, generále. - To si nemůžu dovolit.
Nedáváte mi jinou možnost, než abych vás nutil se bavit.
Musím vás poslechnout?
Protože pokud musím, tak se obávám, že budu muset.
Ano, pane.
Očividně na mně nejste připraveni.
Výborně.
Věnuji jeden den prohlídce města.
Vrátím se na velitelství 19. v osm hodin.
Heil Hitler.
No, nebylo to tak špatné. Teď máte jeden den k dobru.
Potřebujeme dva, do dvacátého.
- Přijďte zítra ke mně a Eleanore na večeři. Přijede Ulrike. - To je smůla.
Přirozeně zapomněla říct, kterým vlakem.
- Předpokládám, že teď jste s námi. V duchu samozřejmě, ale...
Budete se muset rozhodnout. Brzy.
Myslet si to je jedna věc, říkat druhá.
Děláte si moc starosti.
Trpělivost je jedna z několika ctností, které mám.
V pohodě.
Seržante, dejte mi k telefonu armádního místodržícího.
- Desátníku? - Ano?
Mám pro vás úkol.
Pojďte dál.
Dejte mi kancelář místodržícího.
Pro generála Kahlenberga.
Buďte s ním pořád.
- 24 hodin, chápete? - Ano, pane.
Možná bude chtít jít v noci ven.
Víte o něčem, co by mohlo generála Tanze zajímat?
Noční kluby nebo holky, takovéhle věci.
Pár, pane, ale...
opravdu nevím, o co má generál zájem.
Doufejme, že ať už je to cokoliv, že to nejste vy, desátníku.
Nicméně kdyby jste byl, nezapomeňte, že sloužíte vlasti.
Pokusím se si to zapamatovat, pane.
Pokud by vás požádal, abyste ho vzal na velitelství, zatelefonujte mi.
- Buď sem nebo do hotelu. - Ano, pane.
Budete se hlásit u plukovníka Sandauera pro konkrétní pokyny.
Pane?
Co se děje, desátníku?
Omlouvám se, ale měl jsem mít od zítřka 24hodinovou dovolenou.
To nejde.
- Mohl bych mít ráno hodinu volno, pane? - Ne.
Pane.
- Hartmanne? - Pane?
Tohle je důležité.
Dobře. Tak kde to jsme?
Ach ano. Dětské nemoci?
Spalničky.
Nemůžu si vzpomenout. Nic vážného, myslím.
- Plané neštovice. - Noční pomočování?
- Ne, pane. - Strach ze tmy?
- Ne, nijak zvlášť. - Pohlavní nemoci?
- Ne, pane. - Dobře.
- A co knížky? - Knížky?
- Čtete knížky? - Ano, pane, čtu knížky.
- Jaké? - Vojnu a mír.
Nietzsche, Úpadek západu.
Knihy o psychologii, patologii?
Ne, moc ne.
Ukažte mi ruce.
Dobře. Byl vám přidělen pokoj v generálově hotelu.
Bude chtít vidět hlavní pařížské památky.
Připravíte trasu a předložíte mi ji.
Když není v poli, chodí spát generál v 23:45.
Málokdy pije nebo kouří, takže budete mít zřejmě krátký večer.
Tohle je moje soukromé číslo
- pro případ, že byste mě potřeboval. - Potřeboval vás, pane?
Pokud by se stalo něco nečekaného, okamžitě mi zavolejte.
- Je to jasné? - Ano, pane.
Hodně štěstí.
Děkuji, pane.
Mimochodem, vyhněte se všem hřbitovům, hrobkám, jakýmkoliv zmínkám o smrti.
Ano, pane.
Pane?
- Inspektora Moranda, prosím. - Třetí poschodí, místnost 158.
- Koho mám ohlásit? - Děkuji, udělám to sám.
Vítejte, plukovníku Graue, v pavoučí síti.
Jak jste věděl, že jsem to já?
Který jiný německý plukovník by vstoupil neohlášený?
Skoro každý plukovník SS by to udělal.
Vlastně jsem vás viděl odrážet se v okně.
Nemožné, je moc špinavé.
- Doufám, že nejste alergický na prach. - Staré zločiny, plukovníku.
Tvoří hodně prachu.
Nevyřešené zločiny.
Prach se usadil.
Vždycky ho můžeme oprášit.
Proto jste přišel? Posaďte se, plukovníku.
Musím se omluvit za to horko, ale je skoro srpen,
teď většina Pařížanů opouští Paříž.
Doufejme, že Němci mají dost rozumu na to, aby udělali totéž.
- Saint-Lô připadl dnes ráno spojencům. - BBC?
- Kávu? - Ne, děkuji vám.
Máte ke každému dokumentaci, že ano?
- Ke každému zajímavému. - Němci jako Francouzovi?
Na zvláštní žádost německých zpravodajců
se příležitostně díváme na zajímavé Němce.
Jako jsem já?
- Vždycky jsem vás považoval za zajímavého. - Děkuji vám.
A co němečtí generálové?
No, co je s nimi?
Jsou generálové zajímaví?
Podle stupně zajímavosti na ně také dáváme pozor.
Dobře. Tady jsou jména tří generálů. Chci o nich vědět všechno.
Všechno může být příliš.
Co konkrétně hledáte?
Jeden z nich je vrah.
Jenom jeden?
Ale vražda je zaměstnání generálů.
Řekněme, že co je obdivuhodné ve velkém měřítku je v malém příšerné.
Vzhledem k tomu, že musíme dávat medaile masovým vrahům,
pokusme se o spravedlnost u malých vedoucích.
Hezky řečeno. Budu velmi rád, pokud vám budu moci pomoct.
Uvědomuji si, že na tomto světě není nic zadarmo, ani mezi kolegy.
Zvláště mezi kolegy.
Výměnou za vaši informaci
mohu zařídit propuštění z vězení tří francouzských odbojářů.
Děkuji vám.
- Máte oblíbeného podezřelého? - Ani ne.
Víte, v noc vraždy každý generál něco skrýval.
Noc vraždy byla...?
12. prosince 1942, Varšava.
A když jsem začal s vyšetřováním, byl jsem převelen do Paříže.
- Vrahem? - Možná.
Dva roky chci ten případ znovu otevřít.
Teď můžu. Od dnešního dne jsou všichni v Paříži.
Generál Gabler.
Je nakloněn takovým dívkám, jaká byla zabita.
Aha, dívka. Zločin z vášně jak říkáme.
Vášeň ano, ale pouze ve smyslu markýze de Sade.
Sexuální zločin, chápu. Proto vás ten případ tak vzrušuje?
Ta dívka byla také německá agentka.
Mohla být zabita kvůli něčemu, co věděla.
Proto mě Kahlenberge fascinuje nejvíc.
Zdá se, že nemá žádný osobní život a přesto čas od času zmizí.
Nikdo neví kam nebo proč.
A generál Tanz?
Dokonalý šílenec.
Viděl jsem ho ve Varšavě zničit celou čtvrť jenom pro potěšení.
Na východní frontě byl znám jako Řezník.
V Rusku ztratil většinu svých divizí.
Libuje si ve smrti. To je důvod, proč si zvláštním způsobem
nemyslím, že je tím mužem, kterého hledám.
Každý, kdo má moc zničit město, když se rozhodne
nepotřebuje menší sport jako je zabití dívky.
Můžu se samozřejmě mýlit.
- Hartmann? - Ano.
Jsem seržant Kopatski, generálův sluha.
Pro tuhle chvíli to tak je.
Zapomněl jsem mu vyndat tkaničky, když jsem mu ráno čistil boty.
Proboha, kde máte rukavice?
- Necháte na tom otisky. - Nemám rukavice.
- Neřekli mi to. - Vezměte si moje.
Tohle je generálův příděl na dovolenou.
Jedna láhev koňaku, jedna termoska kávy, má 40 stupňů Celsia,
- dvě stě cigaret. - Pije generál?
Jako houba, akorát to nikdy neukazuje.
Dejte kufřík na zadní sedadlo. Na pravou stranu.
Pokaždé, když opustí auto, vysypte popelníky.
Kouří jako komín. Vyčistěte všechno v dohledu.
Vyčistěte všechno mimo dohled, včetně motoru.
Když to neuděláte, utrhne vám hlavu.
Do 9:00 zbývá jedna vteřina.
Tady přichází.
Dal jsem mu všechny pokyny, pane.
- Jméno? - Hartmann, Kurt, desátník, pane.
Ukažte generálovi ruce.
No, nestůjte tam jako hlupák. Nasaďte si rukavice.
Zdá se, že zná Paříž.
Sestavil trasu z historických památek. Souhlasil jsem s tím.
- Uvidíme se zítra ráno na velitelství. - Ano, generále.
Seržant Kopatski je propuštěn jako můj sluha.
Ráno my rozmazal leštidlo po tkaničkách.
- Čtrnáct dní bude jenom v kasárnách. - Ano, generále.
Právě jsme minuli náměstí Vendôme, pane.
Sloup je 142 stop vysoký a byl postaven v roce 1810.
Je vyroben z bronzu z 1 200 děl, která zabavili u Slavkova.
Na vrcholu je socha Napoleona.
Před námi, pane, jsou Tuilerijské zahrady.
Tuilerijeský palác byl uprostřed zahrad.
V roce 1792, v době Francouzské revoluce,
pařížská lůza zaútočila na palác,
donutili krále a královnu utéct.
Byl vypálen...
v roce 1871.
Nyní přijíždíme na náměstí Svornosti.
Na jedno z nejkrásnějších náměstí v Paříži.
Bylo to tady uprostřed náměstí,
kde Ludvík XVI a Marie Antoinetta
přišli během revoluce o hlavu.
Gilotina byla támhle uprostřed, kde je teď obelisk.
Dívejte se na cestu, desátníku.
Ano, pane.
- Slečna Gablerová? - Ano.
Jsem seržant Kopke z velitelství vašeho otce.
- Jak věděli v jakém jsem vlaku? - Nevěděli.
Smím?
Víte, jsem bratranec Hartmanna.
S Hartmannen nemáme žádné tajemství. Jsme spíš jako bratři.
- Je v pořádku, že ano? - V pořádku? Nikdy mu nebylo líp.
Na poslední chvíli byl přidělen jako řidič generálu Tanzovi.
Jenom pro dnešek. Proto se s vámi nemohl setkat.
Co se děje ve vlasti?
Zmizela některá města po tom všem bombardování?
Pár ano, tu a tam.
To je na Paříži jedna z dobrých věcí. Je to otevřené město. Žádné bombardování.
Nesnáším bomby.
Tudy, slečno Gablerová. venku mám pro vás auto.
Vezmu vás od hotelu vašeho otce.
Hartmann tam taky bydlí.
S generálem Tanzem, jen pro dnešní noc.
Takže předpokládám, že se za ním dřív nebo později pustíte,
v hale nebo tak.
Galerie je pro veřejnost uzavřena, pane.
Ale bylo vám poskytnuto zvláštní povolení, abyste si mohl prohlédnout obrazy.
Většina z nich bylo zkonfiskována a shromážděna zde před posláním do Německa.
Generál Tanz. Byl jste informován.
Ano, desátníku. Tady jsou všechny informace.
Na pravé straně jsou pane obrazy od Bouchera,
18. století. Francouzský mistr.
Všechny tyto obrazy byly vybrány pro říšského maršála Göeringa.
Co je uvnitř?
Obrazy objednané do soukromé sbírky říšského maršála.
- Jaké obrazy? - Moderní, pane a nějací impresionisté.
Dekadentní?
Myslím, že ano, pane.
Světlo.
Toulouse-Lautrec, Le Divan.
Renoir, Nude, namalován v roce 1910.
Gauguin, Na pláži, z jeho období na Tahitech.
Další Nude od Renoira.
Soutine, Le Garcon d'etage.
Degas, Le Tub, namalován v roce 1886.
Van Gogh, Vincent, vlastní portrét.
Někdy se mu říká Vincent v plamenech,
maloval ho v blázinci v posledních letech svého života.
Tady, pane, obraz od Cézanna.
Jak se mě opovažujete dotknout?
Promiňte, pane, ale...
Už to nikdy znovu nedělejte!
Myslel jsem, že se k nám k obědu připojí generál Gabler.
V současnosti generál Gabler oběd nejí.
Vážně? To by mohlo ukazovat na újmu na zdraví.
Ano. Ano, to jsem mu řekl. Nicméně jednou...
Až bude dokončeno cvičení, bude s námi při každém jídle.
Pak nemusel být pozván.
Půjdeme na zahradu?
V této sezóně jsme měli především štěstí s růžemi.
Máte to tady opravdu moc hezké.
Děkuji, generále. Strávili jsme tu dvě nádherná léta.
Bude mi líto odejít.
Hitler je teď na svém velitelství v Rastenburgu.
Když půjde všechno dobře, pozítří
přibližně v 13:30 bude mrtvý.
Jestli to můžu říct, doufáme, že bude mrtvý.
Podívejte na to! Ti zatracení brouci. Jsou všude.
Pane, jak víme, že Hitler na poslední chvíli nezmění plány?
Tenhle měsíc jsme na něj byli dvakrát připraveni, ale on na nás ne.
- Co když se něco pokazí, pane? - Všichni budete popraveni, plukovníku.
Dovedu si představit, že Gestapo už má většinu našich jmen.
- Tohle je naše poslední šance. - Je to taky poslední vojenská šance.
Spojenci před zimou překročí Rýn. Je to teď nebo nikdy.
Naštěstí nejsme tak sami jako jsme byli kdysi.
Máme podporu nejlepšího vojáka Německa.
- Polního maršála Rommela. - Rommela?
Tak to bude s armádou rozdíl.
Rommel se stává populárnější než Hitler.
Rommel je dokonce lepší generál.
Naším plánem je udělat z něj prezidenta Německé republiky.
Momentálně je polní maršál Rommel na cestě po západní frontě,
ale když ho budeme potřebovat, připojí se k nám.
Snažte se udržet tuhle pozici ještě jeden den.
- Za předpokladu, že posily dorazí včas. - Promiňte, pane.
Naléhavý telegram.
Nepřítel prolomil linii blízko Coutance.
Dělejte co umíte.
Buďte na cestách opatrný, polní maršále.
Nepřítel převzal kontrolu nad vzduchem.
Generál von Eisenbeck je na cestě do Rastenburgu s hlášením Vůdci.
Řekněte Vůdci, že SS by radši zemřela než selhala.
Řeknu mu to, generále.
Stavím se na noc v Livarotu. Zítra budu na velitelství.
A potom, pane? Kde budete k zastižení?
Kdo ví?
Dvacátého možná budu v Paříži.
Neměl byste zmiňovat datum.
Datum nic neznamená. Zatím.
Pořád si myslím, že byste měl počkat než se zavážete.
Zavázal jsem se.
Uvědomujete si, že pokud selžou, budete zastřelen jako zrádce?
Ale já jsem zrádce.
Zrádce šílence.
Který je stále ještě vrchním velitelem, kterého jste kdysi poslouchal a obdivoval.
Když velitel zešílí, přichází o právo na nadvládu.
Máme na vybranou. Pokud se nám ho teď nepodaří odstranit,
budeme považováni za zrádce vlasti.
Když ho teď odstraníme, historie nás jednoho dne bude nazývat vlastenci, hrdiny.
Bez ohledu na to, co se stane, myslím, že nás špatně posuzovat.
Asi máte pravdu. Ale doufám, že budete aspoň opatrný.
Na opatrnost je pozdě. Válka je prohraná. Musíme se vzdát.
- Ale co když přežije? - Nikdy se nevzdá.
Takový šílenec se nikdy nevzdá.
Chce, aby se těly německý mužů, žen a dětí
krmila pohřební hranice, na které on sám zemře Wagnerovou slávou.
Mám v úmyslu mu tuhle slávu odepřít. Mám v úmyslu...
Nalevo jsou nepřátelská letadla, polní maršále. Viděly nás.
Kryjte se! Sjeďte ze silnice, rychle!
- Omlouvám se za zpoždění, madam. - Co se stalo?
Polní maršál Rommel byl zraněn.
- Ale ne. - Jak je to vážné?
Je v komatu. Myslí, že nepřežije noc.
- To je hrozné. - Jak se to stalo?
Normálně. Jeho auto bylo bombardováno letadly spojenců.
- V tom případě je to konec. - Nesouhlasím.
Zbláznil jste se? Jsou i jiní generálové.
Ano, samozřejmě. V žádném případě to není konec.
Ale je to překážka, to musíte uznat.
Madam, nemůžu zůstat. Musíte mi odpustit.
Ulrike, vítejte v Paříži.
- Vždycky je dobré vidět dobrého generála. - Dobrou noc, generále.
Ta věc nemůže vyjít. Nemáte Rommela.
Máte Tanze, který se zítra vrací do služby.
- Může vám pomoct jenom zázrak. - Tak s tím zázrakem pomozte.
Udržte zítra Tanze mimo velitelství.
Samozřejmě udělám, co budu moct.
Ale pamatujte, že jestli to nevyjde, budete všichni potřebovat přítele.
Někoho, kdo není namočený.
To je důvod proč si myslím, že je pro každého nejlepší,
když se zdám neutrální a čekám na svůj čas.
Nenuťte mě zlomit si vaz skokem přes plot,
když můžu být užitečný tím, že na něm sedím.
Víte, co tím myslím?
Ano, vím, co tím myslíte.
Odpovídající restaurace.
Velmi čistá.
Mám vás zavést zpátky do hotelu, pane?
Proč?
Myslel jsem, že byste mohl být unavený.
Ano.
Řekněte mi desátníku, jsou památky Paříže omezeny
na ty, které stimulují intelekt a žaludek?
- V žádném případě, pane. - Pak musíme být důkladní.
Budete se mi tady hlásit přesně za 30 minut.
- A desátníku. - Ano, pane? - Vezmete si civilní oblečení.
Dostanete ho od vrátného.
Mám žízeň.
Když je muž zticha je to proto, že se stydí nebo trpí.
Vy vypadáte až moc dobře, abyste se musel stydět.
Kdybyste trpěl...
mohla bych vám pomoct zapomenout na utrpení.
Je zřejmé, že jste si dost nevytrpěl.
V 7:30 mě vzbudíte.
Voda na koupel 31 stupňů.
Snídaně se skládá ze čtyř syrových vajec, dvou plátků chleba,
kávy a jedné unce brandy.
- Ano, pane. - Dobrou noc, desátníku.
- Zdravím, můžu mluvit se slečnou...? - Kurte.
- Pamatuješ si na mně? - Ano, polská královna.
Zpátky z exilu.
Na tohle jsem tak často myslel.
Myslel jsi, že by to tak mohlo být?
Haló?
Ale pane, já...
Ano, pane. Hned, pane.
- Sakra! - Generál Tanz?
Plukovník Sandauer. Chce, abych spal dole v Tanzově apartmá.
Ne.
Ne, nebudu.
- Jsi stejná. - Opravdu?
Já nejsem stejná.
Proč? V čem je rozdíl?
Nevím přesně.
To mi řekni ty. Myslím, že ty jsi jediný, kdo může.
Ano, řeknu ti to.
Musíš jít?
Nebo budu zastřelen.
Nezastřelí tě, nikdy.
Nemusíš se bát. Uvidíme se zítra.
Kdo ví, kde zítra budeme.
Omlouvám se. Kde se sejdeme?
Podívej, v sedm jdi na tohle místo.
Když tam nebudu, ptej se po Raymondovi. Je to naprosto bezpečné.
Můžeš do sedmi počkat?
Ne.
Ani já ne.
Jdi rychle.
Kurte.
Nemáme moc štěstí, že jo?
To je důvod, proč to bude lepší.
Dobrou noc.
Kdo je to?
- Desátník Hartmann, pane. - Cože?
Volal plukovník Sandauer, pane. Říkal, že tu mám přespat.
Ano.
- Kdo je to? - To jsem já, pane. - Ano?
S vaší snídaní, pane.
Černou kávu, dvě třetiny šálku, bez cukru.
Ano, pane.
Koupel měla 32 stupňů, o jeden stupeň víc.
Omlouvám se, pane.
Vyndal jsem vám uniformu, pane.
Desátníku.
Ano, pane?
Chcete mi něco říct?
Ne, pane. Nic, pane.
- Pak je všechno v pořádku? - Ano, pane.
Trvám na naprosté upřímnosti, desátníku.
Ano.
No?
Doufám, že jste se generále minulou noc bavil.
Koneckonců jsme v Paříži a měl jste volno.
- S vámi to nemá nic společného! - Ne, pane.
- Vaším úkolem je plnit rozkazy, na ničem jiném nezáleží. - Ano, pane.
Čím jste byl?
Hudebníkem. Studoval jsem hru na klavír.
Támhle jsou nějaké prospekty. Nevím, jak se sem dostaly.
Pravděpodobně mi je přinesl portýr.
Rád bych ty obrazy dneska viděl.
Chci, abyste to pro mně zařídil, Hartmanne.
- Ale pane, já... - Ano?
Odpusťte pane, ale říkal jste, že se dneska ráno vracíte do služby.
- Vezmu si další den volna. - Ano, pane.
Celá ta záležitost se mi hnusí, ale musím si jednou za čas odpočinout.
Je to jako přirozené funkce.
Nechutné, ale nevyhnutelné.
Cokoliv řeknete, pane.
Budete mít radost, že generál Tanz se až do zítřka nevrátí do služby.
- Opravdu? - Zázraky se čas od času dějí.
Pojďte dál.
- Promiňte, generále, pane. - Ano.
Volali z kanceláře vojenského guvernéra. Chtějí, abyste se okamžitě dostavil.
Děkuji vám?
- Kvůli čemu? - Neumíte hádat?
Co je uvnitř?
Moderní obrazy.
Pamatujete, pane, ty jste chtěl vidět.
Dekadentní umění?
No ano, pane.
Toulouse-Lautrec, Le Divan.
Renoir, Nude, namalován v roce 1910.
Gauguin...
- Plukovník Grau? - Ano.
Plukovník Grau.
Soukromá místnost.
Už je to dlouho, co jsem viděl uprostřed dne takový neslušný luxus.
Pro nás není nic dobré, plukovníku.
Červenému vínu musíme dát možnost se nadechnout.
Nebojte se toho sluhy. Je to jeden z mých mužů.
Myslel jsem, že ten číšník z vínem je jeden z nás.
- Doufejme, že kuchař je neutrální. - Trochu vína? - Děkuji vám.
Všechno co potřebujeme, jsou dvě baletky, které by dokončily výzdobu.
Sex a skvělá kuchyně nejdou dohromady. Buď jedno, nebo druhé.
Dneska je to druhé. Zítra...
Najdu vám holky.
Co jste pro mě zjistil?
Něco mimořádného.
Co?
Dojde k další vraždě a bude se to týkat jednoho z vašich generálů.
- Kterého? - Kahlenberga.
- Pokračujte. - Neměl bych vám to říkat.
Proč ne?
Vzhledem k tomu, že jsem Francouz, souhlasím s tím, co dělá.
Souhlasíte?
S vraždou?
S touhle vraždou.
Je součástí spiknutí na zabití Hitlera.
Můj drahý příteli, od začátku války došlo k tuctu komplotům na zabití Hitlera.
Ne v takovém měřítku. Polovina generálů v Paříži je zapojena.
- Já to vím. - Vy to víte? Jak?
Tím samým způsobem jako vím, že vaše přezdívka v odboji je "Abelard."
Ještě víno? Prosím..
Obdivuhodné. Pokud spiknutí uspěje, měl bych být schopen přiznat,
že jsem vždycky dával přednost burgundskému před rýnským vínem.
Našel jste něco jiného, víte, soukromé povahy?
Ohromné.
Řeknu vám o spiknutí...
Řeknu vám o spiknutí a vy neprojevíte vůbec zájem.
Ale kdybych vám pomohl vyřešit vraždu děvky, budete mít radost.
Nemám smysl pro úměrnost. Už mě na to předtím upozornili.
Plukovníku Graue, pokud...
Omluvte mě.
Pokud generálové zabijí Hitlera, válka skončí.
Máte v ně více víry než já.
Když šly věci dobře, generálové si užívali válku stejně jako Hitler.
Teď když prohráváme, si chtějí zachránit vlastní kůži.
To je přirozené, ale...
Inspektore, mám zájem o jednoho generála, který zabil dívku
a myslel si, že proto, že je generál si může hrát na boha v posteli stejně jako v bitvě.
Předvedu mu, že není bůh.
A že vy jste?
Na světské stupnici je moje šílenství menší.
Prostě chci, aby spravedlnosti bylo učiněno zadost.
Tak co jste pro mně zjistil o ostatních generálech?
Jste úžasný.
Opravdu si to myslíte? Vždycky jsem si myslel, že jsme si spíš podobní.
Ano, já jsem jenom opatrný.
Moc toho tam není.
Tanz zdá se nemá žádné lidské zájmy.
Čas od času si vezme láhev. Trochu voyeur, řekl bych.
Gabler je něco jako sexuální atlet.
Vybírá si holky Boulogneském lesíku,
ale pokud víme, žádnou se nepokusil zabít.
Kahlenberge byl příliš zaměstnaný spiknutím, jak jsem říkal.
Tady jsou všechny důležité údaje.
Moc toho není.
Ale tady je propuštění vašich tří Francouzů.
Děkuji vám.
Plukovníku, kdybych vám někdy mohl nějak pomoci...
- Informací? - Samozřejmě, ale myslel jsem...
No, brzy tu budou spojenci.
Paříž bude zase francouzská. Mohl byste potřebovat pomoc.
Děkuji vám.
Cením si toho.
Pojďte dál, generále.
Generále.
- Jsou nějaké zprávy? - Ještě ne.
Každou chvíli nějakou čekáme.
Francouzský vojenský guvernér.
Omlouvám se, že jsem vás sem svolal v tak krátkém čase.
Někteří z vás se navzájem neznají.
Nicméně považujte se za představené.
Jsme v tom všichni společně, a musíme postupovat rychle.
Tak zaprvé.
Zítra přibližně v jednu, pokud půjde všechno dobře,
obdržíme z Berlína kódové slovo "Valkýra."
To jediné slovo Valkýra bude znamenat,
že Hitler je mrtvý a že máme novou vládu.
Pak budeme pokračovat zatčením
každého důstojníka SS a Gestapa v aglomeraci Paříže.
Vy generále budete zodpovědný za zatčení všech důstojníků SS.
Ano, pane.
Jaké jsou rozkazy v případě odporu, pane?
V případě odporu je můžete zastřelit.
Také dohlédnete na Gestapo.
- Plukovníku. - Pane.
Vy budete mít na starosti celou telefonickou komunikaci.
Majore.
Vy dohlédnete na vojenské rádio.
Budeme monitorovat veškeré zprávy.
Generále Kahlenbergu,
vy zařídíte odzbrojení divize Nibelungů v Cormetu
a zatčení generála Tanze.
Desátníku!
- Ano, pane? - Dáte si koňak?
- Ale jsem ve službě, pane. - Stejně si můžete sednout.
Děkuji vám, pane.
Na můj účet. Cokoliv chcete.
- Dám si vodu z Vichy, pane. - Z Vichy!
Byl jste uspokojivě řádný společník.
- Děkuji vám, pane. - Až na tu vodu dneska ráno.
Je mi to líto, pane.
Už jste telefonoval plukovníkovi Sandauerovi?
Ne, pane, netelefonoval.
Všechny závěry, které jste si mohl z mého chování vyvodit jsou falešné a nebezpečné.
Definujte pojem "dekadentní umění."
No, pane, to záleží na výkladu.
Technicky vzato, být dekadentní má být
slabý, snížená energie a sterilní.
Osobně si nemyslím, že obrazy, které jsme viděli jsou dekadentní.
Ale pak opravdu nevím, co dekadence je.
Myslím, že jako umění jdou ty obrazy do hloubky.
Říkají nám věci, které o sobě nevíme.
Myslím, že se chovají jako zrcadlo a odráží věci, které nejsou normálně vidět.
Máte dívku?
- Ano, pane. - Posaďte se.
Máte její fotku?
Ne, pane.
Tohle je po letech moje první dovolená, Hartmanne.
A bylo mi nařízeno si ji vzít. Nařízeno. Co si o tom myslíte?
Musel to být příjemný rozkaz, pane.
Ne úplně, Hartmanne, ale rozkazy se musí plnit.
To platí pro generály stejně jako pro desátníky.
Ano, pane.
Řekněte mi,
když přijde a konečný výběr, kdo je důležitější, vy nebo já?
Generál je mnohem důležitější než desátník, pane.
Samozřejmě. Nikdy na to nezapomeňte, ať se stane, co se stane.
Dejte mi svou peněženku, desátníku.
Vydám se na krátkou procházku.
Máte dobrý vkus.
Zaplaťte účet a nechte adekvátní spropitné.
Až se vrátím, přeji si prostudovat další podrobnosti pařížského života.
Ano, pane.
A velký koňak.
Je Raymonde...?
Promiňte, hledám pana Raymonda.
Raymonde je dívčí jméno. Abych byla přesná, je moje.
Omlouvám se, desátník Hartmann neměl čas mi to vysvětlit.
- Vy musíte být Ulrike. - Ano.
Řekl mi o vás. Pojďte.
Posaďte se.
Tady v rohu je jeho stůl.
Myslím, že bych vás měla varovat. Němci sem moc často nechodí.
- Nejsou vítaní? - Co myslíte?
Ano, nejsou vítaní. Omlouvám se.
Ale Hartmann sem chodí. Je jiný.
Jednoho dne budu patrně zastřelena odbojem za to, že ho mám ráda.
Ale lidi jsou lidi.
No, tak to ho musíte docela dobře znát.
Znala bych ho dobře, kdybyste ho nepotkala první.
Nebojte se, už ho nepoznám.
Tak jste se vrátil, jo?
Změnil jste zřejmě názor?
Cokoliv řeknete.
Papíry, prosím. Rychle! No tak!
To je všechno, co potřebujeme.
Zůstaňte, kde jste! Všichni! Ryhle! Támhle! Dostaňte je!
Všechny východy zatarasit!
Stát! Stát!
Všichni jsou zatčeni. Vezměte je všechny odsud.
- Tohle místo je uzavřeno až do dalšího rozkazu. - Ano, pane.
Pojďte.
Pojďte, jdeme.
Desátníku.
Ano, pane. Omlouvám se, pane.
Uvnitř baru je dívka, blondýna,
mluví s barmanem.
Požádáte ji, aby šla s vámi.
Ano, pane.
- Promiňte. - Ano?
Už je to dlouho, co jsem potkala někoho s řidičem.
No konečně.
Řekněte mu, kde bydlíte.
Rue Leandre, poblíž Sacré Coeur. Víte, kde to je?
Ano.
Později.
- Nepospíchejte. - Kdykoliv budete chtít.
Tam ten dům na rohu, na levé straně.
Zaparkujte na protější straně ulice.
- V kterém poschodí bydlíte? - Na druhém, vepředu.
Víte, je hrozně sladký. Nemůže jít taky?
Tři jsou společnost jak se říká.
Ne, myslím, že ne. No, půjdu napřed.
Dívejte se na okno. Možná vás budu potřebovat.
Ano, pane.
Dobrá, slečno Gablerová, jděte.
Desátníku.
Pojďte sem.
Ano, pane?
Pojďte dál.
Podívejte se támhle.
Tady.
Napijte se.
Jste citlivý mladý muž.
Jste blázen.
Naopak, rozum mám naprosto pod kontrolou,
Uvolněte se, buďte bdělý, připravte se do služby.
Jsem připraven na zatčení za vraždu!
Mně taky zabijete?
Doufám, že nebudu muset.
Dneska jsem se vás zeptal, kdo je důležitější, generál nebo desátník
a vy jste odpověděl "generál." Samozřejmě jsem s vámi souhlasil.
Ale kdyby měl být generál pověšen za špinavou, krvavou vraždu...
Pak na jeho místě musí viset desátník.
- Ale můžu dokázat... - Co?
Co můžete dokázat, desátníku?
Že jste si ji vybral v nočním klubu? Protože já ne.
Proč by si někdo myslel, že jsem ji zabil?
Protože vaše otisky jsou na skleničce s brandy.
Protože moje nejsou.
Protože v tomhle pokoji byl nalezen váš identifikační odznak.
Protože můj nebude.
Tohle všechno jste musel plánovat od začátku.
Nedokážete nic, desátníku.
Zmizíte.
Do zítřejšího rána neřeknu nic, když se nenahlásíte do služby,
- a budete veden jako dezertér. - Co když odmítnu?
Zabiju vás.
Pak řeknu policii, že jste ukradl auto,
že jsem vás sledoval, šel jste sem a zabil tu dívku.
Myslíte, že vám někdo bude věřit?
Přirozeně. Jsem generál.
Předpokládám samozřejmě, že takovéhle mrtvé tělo přitáhne pozornost,
docela bezdůvodně, podle mého názoru. Koneckonců, kdo to je?
Děvka.
Na konci svého života poslouží jistému účelu.
Strávili jsme spolu dva zajímavé a zábavné dny.
Nechci, aby vám ta vaše hezká hlava praskla na kusy.
Dostaňte se odtud, Hartmanne, tak rychle jak je to možné.
Jděte někam do podzemí.
Tady jsou peníze a můžete si vzít auto.
Máte civilní oblečení. A máte před sebou skoro celou noc.
Teď rychle jděte. Opusťte Paříž. Přežijte.
Proč?
Musíte mít vysvětlení?
Stalo se, to je vše.
Nepochybuji,
že je spousta důvodů, ale byla to válka, která...
Je vaše zkušenost se smrtí opravdu tak omezená?
Naše doba byla svědkem smrti milionů děsivějších než je její.
Jsou přírodní jevy mimo naši kontrolu.
Teď můžete utéct nebo vás zabiju.
A jste dost šílený na to, abyste přemýšlel jak se z toho dostanete?
Vždycky jsem.
Jste to vy, jehož život je ohrožen.
Jděte!
Ano? Ano.
- Kdo s ní chce mluvit? - Dej mi ten telefon, matko.
Je mi líto. Když mi neřeknete svoje jméno, nemůžete s mojí dcerou mluvit.
To jsi neměla dělat, matko.
Zřejmě jeden z tvých známých z nočního klubu.
Měla jsi mě s ním nechat promluvit!
Jestli je to džentlmen, tak zavolá ráno.
O čemž pochybuji, znám tvoje zvyky.
Stal se z tebe divoch!
Co ještě? Jsem tvoje dcera.
Tím hůř pro mně.
Aspoň zase žiju.
- Kahlenbergu. - Ano.
- Budu celý den pryč. - Kde pryč?
Na venkově v Barbizonu. Slíbil jsem to Eleanore. Krásné místo.
Je tam krásná restaurace. Někdy byste ji mohl zkusit.
Do večera se nevrátím. Do té doby bude po všem.
Tak jako tak.
Nedívejte se tak zasmušile.
Mimochodem...
- Cvičení už začalo, je to tak? - Ano.
V tuhle dobu by se náš člověk měl blížit k třetímu kontrolnímu bodu
v Rastenburgu. Nese kufřík, ve kterém jsou čtyři libry
dynamitu a automatické spouštěcí zařízení.
Kolem jedné se Hitler setká s generály a naším mužem.
Betonové stěny bunkru zesílí výbuch.
Nikdo v té místnosti nepřežije.
Von Stauffenbergu.
- Jste tady na schůzku v jednu? - Ano, pane. Právě jsem dorazil z Berlína.
Chystal jsem zprávu, ale...
Drobná změna v plánu. Sejdeme se v chatě v 12:30.
- Dobře. - Tudy.
Berlín, vy šťastný ďáble. Tohle místo je jako klášter v Lentu.
Dokonalé peklo.
Támhle.
Tady.
Tohle se našlo v ložnici.
"Hartmann, Kurt. Desátník."
Tomu nevěřím. Myslím, že to je moc jasné, moc pohodlné.
- Co dál? - Našli jsme otisky prstů...
na střepu skleničky od brány, stejně tak na klice.
- Kontrolujeme je. - Kdo byla ta žena?
Monique Demours, profesionální prostitutka.
Odešla z baru zvaného Le Paradis asi v 11:30
s mladým Němcem v civilním oblečení.
Je mrtvá přinejmenším od půlnoci...
Rota B.
Velitelství sedmého sboru.
Tomu velí generál Gabler. Zavolám vám později, inspektore.
- Plukovníku. - Ano.
Nechoďte tam. Ze všech dní dneska ne.
Každý den je dobrý k chycení vraha.
- I soudný den? - Zvláště soudný den.
Naše strategické stažení ze Saint-Lô to učinilo možné, Vůdče,
můžeme vrazit klín do nepřátelské fronty přímo zde
v blízkosti Mortain.
- Když uspějeme... - To je v pořádku, děkuji vám.
Prolomíme pozici až sem do Avranches,
a odřízneme Třetí americkou armádu od jejich První armády a od Britů.
Dvě z našich elitních tankových divizí,
12. tanková divize SS a 21. tanková divize
stejně jako 346. pěší divize se pohybují na západ
aby tady posílily pozice.
Podle vašich příkazů můj Vůdče, 5- výsadková divize...
Čekám naléhavý hovor z Berlína, budu hned zpátky.
Teď na základě zpráv, které jsme obdrželi ze západní fronty
naši vojáci museli ustoupit ze svých pozic.
Nepřítel útočí na celou přední frontu tady
mezi Lublinem a Brest-Litovskem.
Dále na jih Třetí rumunská armáda čelí 90ti pěším nepřátelským divizím.
Jakmile se něco dozvím, zavolám vám.
Ano, samozřejmě zavolám.
Co? Je...
12:42.
Je trochu brzy.
Správně.
Generále, minulou noc došlo k další vraždě.
Vy a vaše zatracené vraždy.
Nemůžete pochopit, že jsou důležitější věci
- na světě než zavražděná děvka? - Ano, samozřejmě, pane,
ale jeden z vašich mužů desátník Hartmann je nezvěstný.
Víte o něm něco?
Ano? Ach ano, pane.
Ne, nic jsem neslyšel, pane.
Samozřejmě. Až něco uslyším, zavolám vám.
Děkuji vám, pane.
- Budu stručný, desátník Hartmann... - Je nezvěstný. Ano, já vím.
Nebyl to pravý voják. Dovedu si představit, že dezertoval. Kolik je?
- 12:42, pane. - 12:42.
Ano.
Tady se nepřítel žene velkou silou západně...
- Na řadě je plukovník von Stauffenberg. - Za minutu bude zpátky.
To nemohl nikdo přežít. Zpátky do Berlína.
Rychle!
Rastenburg volá Berlín. Rastenburg volá Berlín.
Neviděl jsem Hartmanna od té doby, co byl před 2 dny přidělen jako řidič generálu Tanzovi.
- Byl minulou noc s generálem Tanzem? - Ano, samozřejmě, že byl.
A ve skutečnosti to byl generál Tanz, kdo ohlásil jeho dezerci.
Generál Tanz.
- Kahlenberge! - Valkýra. Opakuji, Valkýra.
Právě jsem obdržel zprávu.
- Valkýra. - Můj bože.
Je to oficiální. Hitler je mrtvý. V Berlíně je nová vláda.
Teď budeme postupovat podle plánu.
Vy plukovníku začnete odzbrojovat divizi Nibelungů.
- Ano, pane. - Můžou klást odpor. - Jsme připraveni.
- Kasárna musí být do 14:00 uzavřena. - Ano, pane.
Vy majore teď přerušíte komunikaci mezi velitelstvími divizí
- a vnějškem. - Ano, pane.
Přesně ve 14:30 zatknete generála Tanze.
Tady je příkaz k jeho zatčení podepsaný vojenským guvernérem.
- Obžaloba je zrada. - Ano, generále.
- Postupujte opatrně, generál Tanz je... - Vím, kdo to je, generále.
Hodně štěstí.
Velitelství divize Nibelungů v Cormetu.
- Ano, pane. - Ať jsme tam rychle. - Ano, pane.
Müllere, dostaňte plukovníka Hinkela do rádia.
Třetí a čtvrtý prapor se přesunuje do Cormetu.
- Setkání ve 13:45. - Ano, pane.
Pojďte se mnou.
Tohle je naléhavá zpráva všem členům Wehrmachtu.
Vojenský guvernér Francie potvrdil smrt Vůdce v Rastenburgu.
Důstojníci SS jsou nyní zadržování v rámci národní bezpečnosti.
Stát!
Plukovník Grau, jdu za generálem Tanzem, je to naléhavé.
Vaše papíry, pane.
Děkuji, plukovníku. Heil Hitler.
Stát!
- Vaše papíry, prosím. - Tady.
Děkuji, pane. Pokračujte.
Opakujeme zprávu z kanceláře vojenského guvernéra Francie.
Adolf Hitler je mrtev. Členové jeho týmu jsou zatčeni.
Nová vláda v Berlíně za krátko vydá prohlášení.
Mezitím ti z nás ze sektoru tři budou provádět vybrané úkoly.
Haló. Haló, operátore.
Operátore!
Seržante, co se stalo s přímou linkou?
- Linky byly přerušeny. - Cože? Sandauere!
- Pane? - Kde je můj hovor do Berlína?
Podle plukovníka byly linky přerušeny, pane.
- Pak použijte vysílačku. Dejte mi ji do kanceláře. - Ano, pane.
Seržante, dejte mi přes vysílačku Berlín a dejte ji do kanceláře generála.
- Generál Tanz. - Ano.
Ve Varšavě před dvěmi lety
jsem se vás chtěl zeptat na vraždu Marie Kupiecke, pamatujete?
Kdo odřízl telefonní dráty.
V Berlíně je nová vláda a vy budete zatčen
přesně za 15 minut za zradu.
Ale já jsem zde, abych vás zatkl za vraždu.
- Sandauere! - Pane?
- Máme spojení do Berlína? - Ještě ne, pane.
Minulou noc...
Minulou noc, jak víte, došlo k další vraždě.
V Rue Leandre. Byla stejná jako ta vražda ve Varšavě.
Desátník Hartmann, váš řidič...
Tady je Berlín. Přinášíme následující důležitou zprávu
z velitelství Vůdce v Rastenburgu.
Dnes v 12:40 došlo k pokusu zavraždit Vůdce
skupinou zlomyslných zrádců! Vůdce je naživu!
Vražedná bomba se ho sotva dotkla.
Nicméně byla zraněna řada Vůdcových zaměstnanců.
Okruh spiklenců je... - Sandauere!
- Pane? - Přepněte vysílání
- do reproduktorů na dvůr. - Ano, pane!
a především, nic společného s Němci.
Tak plukovníku, který z nás se dopustil zrady?
O zradu nemám zájem, generále.
Mně zajímá vražda.
Dneska se někdo pokusil zavraždit Vůdce.
To by teď mělo být vaší jedinou starostí.
Kde jste byl minulou noc, generále, mezi 11 a 2 hodinou ráno?
Přišel mě sem zatknout za zradu.
Seržante!
- Ano, pane? - Vemte ho pryč.
Všechny bojové jednotky budou okamžitě pokračovat na ústředí
- vojenského guvernéra Francie. - Ano, pane.
Vy zatknete všechny zaměstnance velitelství.
- Ano, generále. - Já osobně zatknu guvernéra.
Za zradu.
Dobré ráno. Tudy, prosím. Tudy.
Generál Kahlenberge?
- Ano? - Jsem inspektor Morand z Interpolu.
- Jak se máte? - Můžu jít s vámi, prosím?
Přílet z Düsseldorfu, let Lüfthansy 761, východ číslo 8.
Opustil jsem Paříž 20. července,
poněkud ve spěchu jak si dokážete představit
- vzdal se Američanům. Portýra. - A generál Gabler?
Generál Gabler přežil, jako vždy. Dva kufry, oba šedé.
Pan American? Asi za pět minut, pane.
Zdá se, že strávím víc času čekáním na zavazadla než cestováním.
- Tenhle rok jsem byl dlouho na cestách. - Od 12. května, abych byl přesný.
- Ano. - Generále, to ráno...
Pokud vám to nevadí, dnes dávám přednost civilnímu oslovení.
Ráno 20. července 1944, za vámi přišel plukovník Grau.
Plukovník Grau?
Ach, ano! Vzpomínám si!
Ohromné. To ty vraždy, že ano?
Nikdy nezapomenu, když se na nás celý svět upíral,
byl tam plukovník Grau, jako blázen se snažil řešit svoji malou vraždu.
Plukovník Grau byl můj přítel. Když jsem byl ve francouzském odboji,
byl užitečný.
A vy teď chcete vyřešit jeho vraždu.
- Jste vnímavý. - Není trochu pozdě?
Plukovník Grau měl vždycky pocit, že každý den je dobrý pro chycení vraha.
Když jsem ho viděl naposledy, byl na cestě na vaše velitelství.
Ano, to je pravda. Chtěl vědět něco o jednom z mých mužů.
- O desátníku Hartmannovi. - Pak jste si ten případ připomenul?
Ano, živě. Desátník Hartmann zmizel dvacátého.
Byl přidělen na dva dny generálu Tanzovi jako řidič a během té...
- Řidič generála Tanze? - Ano.
Jsou tu vaše zavazadla. Děkuji, generále.
Omlouvám se, pane Kahlenbergu. Moc vám děkuji.
"Schussnigg, Willi, 48, štukatér narozený v Hamburku.
Odsouzen za čtyři samostatné sexuální přestupky týkající se prostitutek.
Na podmínce od ledna 1965."
Kde jste byl v noci 12. května?
Tady, pane, v Hamburku.
Fotku!
Fotku.
Znal jste tuhle dívku?
Ptám se, znal jste tuhle dívku?
Ano, pane. To je Erika Müllerová.
Víte, kde je teď?
Je mrtvá, pane.
Četl jsem to v novinách. Minulý týden.
Jak zemřela?
No, říkají... V novinách říkají, že byla nalezena v hotelém pokoji...
- rozřezaná na kousky. - Byla zabita.
Mužem, který ji vyzvedl v baru Blue Harbour.
Byl jste tu noc v baru Blue Harbour?
- Ne, pane. Nebyl, pane. - Ano, byl! Viděla jsem vás!
Mluvil jste s ní. Mluvil jste s Erikou u baru!
- Nemluvil? - Ano, taky jsem ho viděla!
To je lež!
- Nikdy jsem s ní nemluvil! - Mluvil jste s ní ano nebo ne?
No, možná, pane.
Nabídl jsem jí pití, ale to je všechno.
Víte, mluvím s každým.
To je ten, co s ní odešel! Zabil ji! To je on!
Neodešel jsem s ní! Nezabil jsem jí!
Nezabil! Nezabil! Nezabil!
V pořádku. V kolik jste...?
Omlouvám se, inspektore Hausere, ale musím vás vidět. Je to naléhavé.
- Pokračujte ve výslechu. - Ano, pane.
V kolik hodin jste opustil bar?
Nevím. Mezi desátou, jedenáctou.
Ty holky si jsou jisté, že je to ten, který odešel s Erikou Müllerovou.
Mohl s ní odejít, ale nezabil jí.
Vy pořád věříte, že ten muž, který zabil Eriku je ten samý,
který před dvaceti lety zabil tu dívku v Paříži?
A ten, který to byl i ve Varšavě. Vrahův podpis je nezaměnitelný.
Stav orgánů, absence záchytných bodů.
Ale kdo byl před pár dny v Hamburku, kdo byl také před 22ti lety v Paříži
a ve Varšavě v roce 1942?
Možná...
- Možná desátník Hartmann? - Který už neexistuje.
Nebo... generál Tanz, který ano?
Generál Tanz? Ten je ve vězení, ne? Válečný zločinec.
Podle mých informací byl ve vězení do loňského března,
kdy byl propuštěn. Mohl byste to prověřit?
A pokud je to pravda jeho nedávný pohyb?
Chápete, že je to nanejvýš důvěrné?
- Samozřejmě. - Teď...
Teď musíme najít desátníka Hartmanna.
To znamená, pokud je ještě naživu. Je klíčem k tomu, co se stalo.
Ale jak ho najdete? Víte, že jsme zkusili všechno?
Jeho rodiče jsou mrtví.
Viděl jste jeho bratrance Otta, který o něm nechce mluvit.
Tak kdo další tu je? Kdo jiný by věděl, kde je?
Inspektor Morand?
Co pro vás můžu udělat?
Promiňte, madam. Rád bych viděl vaši dceru.
Moji dceru? Ale proč chcete vidět moji dceru?
Abych jí položil několik otázek o někom,
o kom věřím, že ho za války v Paříži znala.
Eleanore.
- Promiňte. - Šéfinspektor Morand z Paříže.
Můj manžel.
Vždycky se rád setkám z francouzským spojencem.
- Děkuji vám. - Chce mluvit s Ulrike.
Zastihl jste mě při práci. Píšu paměti.
Měly by být obohacující. Generále, jestli... - Jste laskav.
Ale i ve válce jsem cítil, že jsou džetlmeni,
i když na opačných stranách, pořád mají hodně společného.
Pro všechny bylo neštěstí, že Hitler nebyl džentlmen.
Ano.
Ano, myslím, že nebyl. A teď... a teď, generále, já...
- Chce mluvit s Ulrike. - Ano.
Moje dcera žije na venkově.
- Nikdy sem nechodí. - Ne, děkuji.
Mladí lidé jsou v dnešní době jiní, že?
- Ano, ale kde...? - Ne jako my.
Naše generace věřila ve štěstí, je to tak?
Ach, ano, ano. Štěstí.
Přála bych si, abychom jí mohli pomoct,... ale jak bychom mohli?
Není tady.
Ráda jsem vás poznala.
Hezký den, inspektore.
Doprovodím vás ven.
V současnosti popisuji červencové spiknutí na zabití Hitlera.
- Je tak těžké říct, co se opravdu stalo. - Hildo!
V poslední době je tendence vymlouvat se na Hitlera,
což znamená, že budu muset být poněkud opatrný.
Nechceme otevírat staré rány, je to tak?
Samozřejmě ne.
Zvlášť teď, když je tolik válečných zločinců na svobodě.
- Jako generál Tanz? - Přesně.
Dvacet let je pro vojáka trochu moc, když prostě poslechl rozkazy
jako zbytek nás, ale politicky měl poněkud extrémní sklony,
- jestli víte, co tím myslím. - Ano, vím.
Naštěstí se zdá, že vede klidný život.
Právě naopak. Příští týden bude 25. výročí divize Nibelungů.
Penzionovaný Tanz přijede jako jejich čestný host a mluvčí.
Jako naše vláda mám stejně neurčitý názor.
Tudy, prosím.
Musel jste si všimnout, že moje žena a dcera nemají mezi sebou dobré vztahy.
- Ve skutečnosti spolu od války nepromluvili. - To je smutné.
Já sám vidím svoji dceru jednou, dvakrát do roka.
A to velmi krátce. Žije na farmě nedaleko Mnichova.
Setkáváme se na nádraží, s jejím dítětem.
To je jediný způsob, jak můžu vidět svého vnuka.
- Vaše dcera je vdaná? - Ano. Za farmáře jménem Luckner.
Po válce už nikdy nebyla stejná, chudinka.
Něco se jí stalo. Nevím co.
Je těžké pomáhat dětem, že ano?
Zejména pokud něčí manželka...
No, po Paříži to bylo nemožné.
Každopádně je to všechno, co vidím. Ale proč ji chcete vidět?
Před mnoha lety v Paříži znala mladého muže.
Řekla jsem vám, že jsem do války Hartmanna neviděla.
Paní Lucknerová, vy jste jediný člověk, který by nám mohl něco říct.
Nevím, jestli je Hartmann pořád naživu, ale jestli je,
pro jeho dobro, pro dobro všech, zapřísahám vás, pomozte mi.
Je mi líto, nevím, kde je.
To je špatné. Zejména pro Hartmanna.
Nashledanou, madam.
Monsieur Morande! Počkejte chvíli.
Je dobře, že jste tady, generále. Tudy, prosím.
Důstojníci! Dámy. Ticho, prosím, ticho!
Samozřejmě je přirozené, že všichni zase rádi vidíme generála Tanze.
Zase volného!
A víme, že náš válečný vůdce
je zase s námi při této... při této krásné příležitosti!
Teď mi dovolte vás všechny přivítat na tomto setkání.
Je to pro všechny mimořádná příležitost si vzpomenout na ty mimořádné roky,
když jsme byli mladí a měli pro co žít!
A když to bylo nutné, pro co zemřít!
Teď než budeme pokračovat,
jsem si jistý, že si všichni pamatujeme náš starý pochod.
Promiňte, pane.
V noci 12. května někdo opustil bar Blue Harbour
v Hamburku s Erikou Müllerovou, prostitutkou.
V 23:45 ji vzal do hotelu St. Pauli, kde ji zavraždil.
Legitimaci.
Inspektor Hauser, hamburská policie.
Zatímco šéfinspektor Morand je z Interpolu.
Jedné noci 12. prosince 1942 ve Varšavě
ten samý vrah zavraždil jinou prostitutku, Marii Kupieckou.
Důkaz o jeho vině nejdříve shromáždil plukovník Grau.
Nic vám to jméno neříká?
Pozoruhodný muž.
Byl posedlý podivnou touhou po naprosté spravedlnosti.
Nemohu sdílet vaše nadšení.
- Byl to zrádce. - Proto jste ho zastřelil?
- Plýtváte mým časem. - V noci 19. července 1944 v Paříži
jsem se podílel na vyšetřování vraždy prostitutky.
- V Rue Leandre. - Co má tohle všechno společné se mnou?
Varšava, Paříž, Hamburk.
Byl jste na všech třech místech. Musím říkat víc?
Ne, už jste toho řekl docela dost.
Jsou to jenom teorie a žádný důkaz.
V tom s vámi souhlasím.
Nic z toho, co jsem řekl, nic nedokazuje.
Přesně. Kromě té Paříže, tam byl svědek. Přiveďte Lucknera!
- Přiveďte Lucknera! - Lucknere!
Měl jste mě zabít, generále.
Tento muž bude vypovídat ve vašem procesu. Veřejném procesu.
Jsem si jistý, že víte, co to znamená, Tanzi.
Řekl bych, že většina vašich oddaných obdivovatelů bude šokovaná.
Dejte mi vaši zbraň.
Před 25ti lety vznikla naše divize
jako Thorovo kladivo, aby udeřilo na nepřátele říše.
A byl vybrán nejmladší německý generál, aby nás vedl.
přeložil kvakkv